לינקס 20
יום יום שלישי, 25 נובמבר 2008, 2:40
13 תגובות
רשימת הלינקים וכן הלאה וכולי. אתם מכירים את הנוהל. על הפרק: פורטיס משולש, הוצאות מחודשות, תחנת הרדיו עם השם הכי אייטיז, כמה עולה סינגל בישראל, נינט ואליוט סמית', פנצ'ר וסדרני הדשא, שני שירים חדשים של ג'ואן ספדי, קליפ אנימציה מושקע לאיטליז, והקריירה המוזיקלית הקצרצרה של שולי רנד החילוני.
![b-4tis_9178.jpg](http://yael.haoneg.com/wp-content/files/2008/11/b-4tis_9178.jpg)
העם דורש אלבום והופעת השקה לפני ה-20 בינואר! (צולם בהופעה בצוללת הצהובה)
לצעוק "פורטיס משוגע!" זה פאסה. תכירו את הקריאה החדשה, שהושקה בהופעה האחרונה של האיש בבארבי: פור-טיס מ-שו-לש!
האלבום החדש של פורטיס אוטוטו כאן (אם כנראה לא מספיק אוטוטו עבורי ~אייקון עגום~), והשמחה משולשת: לפני שפורמט הדיסק והקונספט של אלבום שלם ייקברו סופית בעידן הדיגיטלי, פורטיס מנצל את הרגע להוצאת אלבום משולש, לא פחות. הדיסק הראשון ייקרא "חזל"ש" (חזרה לשגרה), השני "יער ישראלי", והשלישי יהיה מעין אופרת רוק קצרה בשם "חימושניגיגי". לידיעות אחרונות הוא מסביר למה דווקא משולש, מנבא שהמשבר הכלכלי דווקא יועיל למוזיקה, ומתעצבן על אוקיינוס הקאברים שמסביב. את הסינגל הראשון, בלונדיניות על אוטוביאנקי, אפשר לשמוע בוואלה, וביוטיוב ניתן להציץ בשיר נוסף, אומרים, לייב בבארבי. אם אתם יכולים, שימו את ידכם על "דג", להיט ההופעות שבוצע בתוכניתו של קוטנר בינואר, או יותר טוב – בואו להופעה. תקבלו זריקת אדרנלין לשבוע שלם.
כן, אי אפשר להעביר רבעון בלי הוצאה מחודשת מבית NMC. הפעם על הכוונת: אפר ואבק.
אני חושבת שמדובר באלבום חשוב ומצוין, שתמיד טוב להחזיר לתודעה, ובכל זאת, שני דברים מציקים לי בשטף ההוצאות המחודשות הללו:
1) אלבומי הבונוס הם לעתים כיף גדול, אבל חוסר התחשבות במאזינים המסורים שכבר רכשו את אותם אלבומים לפני שנים רבות וכעת נאלצים לרוכשם שוב במחיר מלא בשביל הבונוס. הרכישה השנייה הזו באה על חשבון קניית אלבומים חדשים. כמי שיש לה כבר בבית את "פלונטר", "אהוד בנאי והפליטים" ו"אפר ואבק" (עם עטיפה שמכילה הוראות איך להשתמש בתקליטור!), תנו לי את האפשרות לרכוש אך ורק את דיסק הבונוס במחיר מוזל.
2) עם כל אהבתי והערכתי לשלושת האלבומים שהזכרתי, לא היתה שום בעיה לאתר אף אחד מהם בחנויות הדיסקים בשנים האחרונות – מדוע לא להפנות את יחסי הציבור ומכונות ההדפסה לעבר אלבומים שהודפסו במספר עותקים מוגבל ואז הועלמו מהמדפים ונידונו לשכחה? מה עם מהדורה מיוחדת של ז'אן קונפליקט לזכרו של ז'אן ז'אק גולדברג? אלבום המצעדים של בבליקי? דיוואלט? הפליז?
המשך…
לינקס 19
יום יום חמישי, 13 נובמבר 2008, 1:16
2 תגובות
מה בלינקים: איך הוקלט אלבום הבכורה של פוליאנה פרנק בתקציב בן 30 שקלים, נושאי המגבעת ודורלקס סדרלקס ניצלים מפח הזבל, תולדות הסימפול, איוב ברכבת ישראל ויואל משה סלומון בפקקי גוש דן, ולמה תמיד בטקסי יום הזיכרון שרים את אותם שירים?
![b-mmb_7039.jpg](http://yael.haoneg.com/wp-content/files/2008/11/b-mmb_7039.jpg)
פסטיבל הפסנתר משתלט על רשימת הלינקים!
מסיבות שונות ומשונות מחפשת כותבת שורות אלו באופן נואש אחר חבילה של משחק האייטיז הפופולרי "רביעיות אלי אוחנה" – כל היודע על מקום הימצאה של אחת כזו, אנא שתף בדחיפות.
רזי בן עזר משחזר לבלוג שלו את הסיפור הלא ייאמן על הקלטות "חיה ומתה בארון" של פוליאנה פרנק, שפרסם בזמנו בפורום מוזיקה ישראלית ב-ynet. כך הוקלט האלבום בלילה גנוב אחד, בתקציב של שלושים שקלים.
ובאותו עניין, מצלמת הוידאו של וואלה ביקרה השבוע בתקליטיה הפרטית של אליוט, היא שרון בן עזר.
ברגע האחרון ניצלה מצלילה לפח הזבל סדרת תצלומים של להקות שוליים ירושלמיות מסוף שנות השמונים: פלסטיק ונוס, סרטן השד, דורלקס סדרלקס, מע"צ, 3 ח' (בקרוב בהוצאה מחודשת), ישראל וגם "הצילום שבו נושאי המגבעת נראים כמו להקת חתונות פרסית" כדבריו של פישוף. "כולנו הגענו מסוג של ריק", הוא אומר על הלהקות המתועדות, "ירושלים היתה מקום די לא נעים מבחינה תרבותית. לא היה שום דבר שיכולנו להשתייך אליו, אז ניסינו ליצור בעצמנו את הדבר הזה, לבנות עולם שיהיה שלנו". ב'הארץ' נזכרים בסצנה ההיא, והתמונות יוצגו בתערוכה בחנות הירושלמית אוגנדה.
המשך…
לינקס 18
לינקים אודות מוזיקה ישראלית ברשת מהשבוע החולף: יוני רכטר, ויכוח סביב טרנד הפיוטים, שתי חמישיות מינימל קומפקט שוב מגיעות לארץ, שאריות מאינדינגב, כלי נגינה בהשראת בית המקדש, 20 שנה ל'כמה פעמים ספרת עד עשר' ו-130 שנה לאותו בוקר לח בשנת תרל"ח.
בגיל 16 הוא הלחין את "דמעות של מלאכים". הוא השתחרר מצה"ל אל זרועות כוורת, בגיל 27 סיפק את אלבום הילדים המיתולוגי ביותר במוזיקה הישראלית, ועשר שנים אחר כך את השיר המושלם "עטור מצחך". והוא בכלל רצה להיות אדריכל: "יש דמיון בין ארכיטקטורה למוסיקה, בשניהם עוסקים במבנים ובצורות ועל קווים וקווים שכנגד כמו בקונטרפונקט, אבל אני לא יודע איך עושים את זה בארכיטקטורה".
יוני רכטר, מא' ועד ת'.
דיווחים מתאחרים מפסטיבל אינדינגב:
שתי דעות באינדי: החיובית והנרגנת. נדב מאטמי אוזניים מספק דיווח מפורט, ובפוסט נוסף מביא את נתוני המכירות המלאים מדוכן הדיסקים שפעל בפסטיבל. מר לוויתן, שהיה מאותם מאות שנותרו בחוץ ללא כרטיס (מה שכמעט קרה לי), הצליח להפוך את הלימון ללימונדה וליהנות מההיצע של הבמה האקוסטית מחוץ למתחם, ומספר על כל מה שפספסתם כשבזבזתם את זמנכם מול הג'ירפות. היו גם קולות פחות מרוצים מניהול הבמה הקטנה. הסיכום של עכבר העיר. גלריה ענקית של AtarWhy מהיום הראשון ומהיום השני. יש גם גלריית תמונות שמתעלמת מן הבמה ומנציחה את אינדינגב דרך השלטים והציורים במתחם. אם הצצתם בצמד הגלריות שלי מאינדינגב, אולי אתם זוכרים צילום של מסגרת מעץ שהוצבה אי שם מול הנוף והזכירה לי את אותו פרק ב"נשואים פלוס" עם "If you build it, he will come". ובכן, מצאתי את האחראים לבנייתה, שתיעדו את הבאים בשעריה.
לסיום, את הלינק הזה פספסתי לפני הפסטיבל, אבל אין מניע שתהנו מהצצה מאוחרת לחזרות של כמה מהמשתתפים (יהוא ירון הנהדר, הפיטס, אטליז ואסף אבידן), וראיון עם המארגנים.
אחרי שנים שבהן טרנד הפיוטים הוליד כתבות חילוניות רבות מלאות פליאה, הנה נושבות רוחות חדשות: עינב שיף חושב ש"הכיפה הפכה לפריט החובה על ראשו של אמן מצליח, משום שהיא חוסכת התמודדות עם קונפליקטים" (אגב, הטור של פייגלין שהוא מתייחס אליו נמצא כאן). מר גוסקין משיב לשיף במאמר מעניין: "ככל שגורמים בחברה הישראלית ישכילו להבין את היהדות גם כתרבות ולא רק כדת, ככל שירבו ישראלים שינהגו כדילן וכלאונרד כהן שדורשים מחדש – ע”פ דרכם – את עקידת יצחק, החברה היהודית בישראל תצא נשכרת מבחינה תרבותית ותעקור את המונופול הדתי על היהדות".
ואפרופו, ציטוט מפי עמיר בניון: "מבקר מוזיקה אחד כתב באירוניה 'עמיר מצא את האור'. הכיפה לא באה עם תלת פאזי".
ובאותו נושא, בן שלו הנהדר מדייק להפליא בניתוח שלו לאלבום הפיוטים החדש של אהוד בנאי. רבים מאוהדיו החילוניים יתקשו לקשור עם השירים מהאלבום החדש שלו את היחסים העמוקים שהם רגילים לקשור עם שיריו, הוא אומר, ומסביר איפה טמון ההבדל בין "שיר חדש" ל"רחוב האגס 1". כחילונית גמורה, שלא שמעה בבית סבא אף אחת מהתפילות ולו הבסיסיות ביותר, אני נאלצת להסכים. זה לא סיפור החיים שלי, כפי ששלו ניסח, וכמי שאין לה חיבור רגשי-שורשי לפיוטים כאלו או אחרים אני מרגישה שהם חלק מאותו טרנד קאברים שנשען על העבר במקום יצירה מקורית חדשה שמסתכלת קדימה. לא נותר לי אלא לחכות לאלבום הבא של בנאי, שיתבסס על חומר מקורי משלו, כולל השיר המלבב "אוי ויי" שמתנגן פה ושם בהופעות.
דודו המנחם תופר תיק אמן להיכרות עם גיא בן-בסט, הידוע גם כקונץ: "נראה לי שככה אני מעדיף את האמנים שאני אוהב. איכשהו נשארים במרחק בטוח מהתעשייה, מהבאז התקשורתי או מאיזשהו ניסיון לייצר משמעות שתהיה תמיד ברורה ולינארית. לא הייתי אומר שזה דבר בריא כל כך לקריירה, אבל לפעמים זה פשוט ככה, וזה מה שיש".
אני מכירה כמה אנשים שישמחו על הידיעה הזו (אלה!) ואחד שלא (חשבון הבנק שלי): גיטהד – ההרכב של מלכה שפיגל ומקס פרנקן ממינימל קומפקט, קולין ניומן מ-Wire ורובין רימבאוד – יגיע להופעה בודדת בישראל ב-18 בדצמבר, בברזילי. לא מכירים? בדקו את דף ההורדות באתר הבית של הלהקה.
המשך…
לינקס 17
יום יום רביעי, 29 אוקטובר 2008, 3:42
2 תגובות
מגזין חדש לשרת העיוור, שירים גנוזים של החשמליות, שירים בלייב של מורפלקסיס, אינדינגב, הגיבורים מאחורי שירי הילדים, פסטיבלי הפסנתר ופולקלה שבדרך ולהקה ירושלמית נשכחת אחת.
![b-n-azulay_3997.jpg](http://yael.haoneg.com/wp-content/files/2008/10/b-n-azulay_3997.jpg)
נדב אזולאי בפסטיבל אינדינגב. בצהריים יעלה פוסט תמונות, אינשאללה
לפעמים אין צורך ברשימת לינקים ענקית כדי לסדר לכם חומר קריאה לשבוע שלם. מספיק רק לינק בודד אחד.
השרת העיוור השיק בשבוע שעבר את המגזין ה-18, עמוס בכל טוב: כבר בפתיח אתם מקבלים במתנה את האוסף "איפה החומוס?" להורדה (עם העטיפה המוצלחת פרי עיצובו של אבי בוחבוט המלך), שבו ארזו אנשי רדיו הר הצופים שלל ביצועים של אמנים שהתארחו בתחנה. ביניהם: נעם רותם, אלברט סופר, התזמורת הטרופית של איליאן פאנסאנסוי, לוס כפרוס, לבנון, קטאמין ועוד. מה עוד מחכה לכם בפנים? יעל מאירי ומצלמתה מתלווים ליום אחד אל צ'ארלי מגירה ומיכל קהן, הלא הם מודרן דאנס קלאב; היכרות עם סצנת המוזיקה המחתרתית בימי הדיקטטורה בארגנטינה; קומיקס משותף של עמיר לב וגלעד סליקטר; ראיונות עם D3 Radicalz ומריסה ניידלר, הקשר בין מוזיקה לדיכאון ועוד דברים טובים.
המשך…
לינקס 16 לתום החגים
יום יום רביעי, 22 אוקטובר 2008, 2:23
3 תגובות
מהדורת סוף החגים: אושפיזין מוזיקליים בסוכות וירטואליות, שיתוף פעולה ישן של פישוף וישי אדר, ברי סחרוף חם על הג'ינס, עונג סשן עם דיויד בלאו, קסטות (לא) מתות בסתר, למה אין שירים מחאה כלכליים, למה דויד פרץ כבר לא מתגעגע לסיקסטיז, ותפוח בדבש מהגשש.
געגועיי לסוכה. אולי זה בגלל שאת החג ביליתי בדירה ישנה מעל הרעש של אבן גבירול, עם חלונות תריסונים שמהם נשקף נוף של תריסונים מפוייחים אחרים, וכשבשוק סוכות בכיכר רבין ערמו ענפי דקל לסכך התעוררו בי כיסופים לסוכות הילדות של פעם, עם עץ וגינה ושרשראות צבעוניות, והתחושה הזו של חופש ושל "בחוץ" שאין בעיר הגדולה.
יש כאלו שהסתפקו בסוכות וירטואליות. בלי גזירת קישוטים, עם אושפיזין:
רדיו פרימיום להמונים אירח בסוכת בלוגו הוירטואלית את רונה קינן לראיון טלפוני. האלבום הבא, היא מספרת, ייצא בלי נדר באביב, וינוע סביב סיפור חיים של דמות בידיונית מלידתה עד מותה. וכן, גם היא הכי התרגשה מ-Blackbird בהופעה של מקרטני.
בקפה דל מרציאנו כינסו את פלד ואורטגה, לוקאץ' ונעה פארן לראיון וסשן לייב. הי, לא יכולתם לפרוש סדין ברקע עם רימונים מנייר בשביל האשלייה?…
בקסטה מתארח אודי רז, איש מארש דונדורמה, עם מאמר על תולדות הסימפול, או איך הפכה הקלטה מכלי לשימור מוזיקה לדרך ליצירת מוזיקה חדשה (חלק ראשון, השני יתפרסם בקרוב).
עוד פינת עונג סשן אצל גיאחה, שהביא הפעם את דיוויד בלאו ו-The Good Band אל אולפני המערבל. התוצאה: שלושה שירים להורדה (ישן, חדש וקאבר לברוס ספרינגסטין), וידאו ותמונות מהמצלמה של יעל מאירי. בכלל, דברים טובים מחכים לכם בסשנים הקרובים שיעלו בעונג שבת, באחריות.
אוהד פישוף בראיון למעריב: "לרוב, כשמראיינים אותי עיתונאי מוזיקה אין להם שום סקרנות. אני לא מדבר על איזו השכלה או הבנה, אלא על סקרנות פשוטה לגבי שאר העיסוקים שלי. כל האופק שלהם מצטמצם לשאלה: 'אז מתי יהיה האיחוד של נושאי המגבעת? … מי שבאמת מתעניין במוזיקה ואוהב אותה, יבוא אליה ממילא. מי שעסוקים בלהג ובתדמיות, בלכתוב איזו היסטוריה בקלישאות, גם ככה לא כל כך מקשיבים. הם יותר קוראים או כותבים, מתעסקים במשהו שכבר לא קשור אלינו כיוצרים".
בקיוב, כרגיל, מסרבים להידבק בהתלהבות הכללית ולהמטיר מילות שבח על ההרכב החדש. במקום זה הם מספרים על הרכב פחות מוכר של פישוף ואדר בשם Sad Stories Production, כולל שני קטעים להורדה.
בדרך כלל, רוב הכתבות על טרנד הפיוטים ברוק המקומי מגיעות מהכיוון של המוזיקה הפופולרית, עם כמה ציטוטים מאותם אמנים (מיכה שטרית, ברי סחרוף, מאיר בנאי וכו') על החיבור שלהם ללחנים והטקסטים היהודיים. ב"הארץ" מנסים כיוון שונה ותוהים מדוע הפיוט היה זקוק לאמני מיינסטרים כדי לפרוץ החוצה ממקומו המסורתי, מה ההבדל בגישה בין אותם אמנים לפייטנים המסורתיים, למה פוסחים על פיוטים שאינם בעברית, האם זה טוב שמתייחסים לפיוט כחיבור בין מזרח למערב, ומה צופן העתיד? (גרסת העיתון, גרסה טרום קיצוצי העורך)
בעקבות המשבר הכלכלי שואל שרון מולדאבי: למה יוצרים שרים וכותבים שירי מחאה פוליטים, אבל לא על כלכלנים? האם הכלכלה לא מצטלצלת טוב במסגרת שירי פופ, או שפשוט קשה למצוא חרוז למדד הדאו-ג'ונס?
המשך…
לינקס 15 לחג
יום יום חמישי, 9 אוקטובר 2008, 10:34
2 תגובות
בוודאי שמתם לב שרשימת הלינקס השבועית טרם עלתה. היא היתה אמורה להתפרסם בשלישי בערב עם שלל לינקים שיעסיקו את הכופרים במהלך החג. קיבצתי אותם במסמך וורד שאותו לא שכחתי לגבות עם שאר חומרים חיוניים לעבודה על כרטיס זיכרון, ויצאתי להעביר את חפציי לדירה התל אביבית החביבה עליה אני עושה בייביסיטר כעת. במהלך הנסיעה נזכרתי ששכחתי לבדוק האם בדירה יש כבלים או יס. משהגעתי, נוכחתי שאינני מוצאת את השלט. זה כשלעצמו היה נסלח, לו הייתי מוצאת את הטלוויזיה. איך לא חשדתי. הלא הרהיטים בסלון לא פונים לשום כיוון באופן מוגדר. ולמה יפנו? לחלון תל אביבי בעל תריסונים מפוייחים שממנו נשקף נוף מרהיב של התריסונים המפוייחים של השכן ממול? הקטע המפליא הוא שיש מכשיר DVD, יש המון קלטות וידאו וסרטים. אבל לא טלוויזיה. סירבתי להאמין. אולי זה כמו בתוכנית של ג'יי לנו. יש איזה כפתור נסתר שלוחצים עליו ומסך דק עולה מאחורי הספה. או כמו בדירה של ברני מ"איך פגשתי את אמא" – אולי כל הקיר הוא בעצם מסך ענק מהמם בגודלו, שפשוט הוסווה משום מה כטיח פיפטיזי לא אחיד בכתמתם-צהוב. בדקתי אפילו באמבטיה. לכו תדעו. אבל לא, אין פה טלוויזיה! בצר לי ניגשתי למחשב להתחיל לעבוד על הרשימה. אינטרנט – יש! כרטיס זיכרון – יש! קבצים על הכרטיס – יש! הכבל שמחבר את הכרטיס למחשב – d'oh!
וכך באיחור מה, רשימת לינקס חלקית למדי מהמעט שהצלחתי לשחזר מזיכרון מוחי הפרטי והמקרטע, אבל יאללה, זה לא שיש לכם אופציות בידוריות חלופיות בשעות הקרובות…
שאלה 14: אתה מקים להקה ואתה מחפש מתופף משובח להרכב. אם אתה בקיא בסצינה, סביר להניח שתבחר ב:
1. עידו בלאושטיין, אבל ממילא הוא יוחלף ע"י חגי פרשטמן
2. גיא שכטר, אבל ממילא הוא יוחלף ע"י חגי פרשטמן
3. רן שמעוני, אבל ממילא הוא יוחלף ע"י חגי פרשטמן
4. חגי פרשטמן
בין כל סיכומי השנה המייגעים, קיוב החליטו לבחון את הקוראים בחידון סיכום השנה האלטרנטיבית. לצדו מופיעה גם רשימה מסורתית מן המניין של בחירת אלבומי השנה של קיוב.
"הסצינה של להקות הקצב היתה חלטוריסטית. היה כישרון, אבל הוא היה גולמי. ופתאום הגיעו האנשים האלה, שגדלו בתרבות פופ חיה, והביאו אתם סטנדרטים חדשים של כתיבה, של חשיבה", אומר ערן דינר, בכתבה שמקדיש עיתון הארץ לתופעת שחקני החיזוק הזרים של להקות הקצב הישראליות בשנות השישים והשבעים: רוב הקסלי האנגלי וסטן סלומון הקנדי מהצ'רצ'ילים, דייב ואטס מהאריות, אייב אורצ'ובר מעוזי והסגנונות ואחרים.
וכבונוס, רזי בן עזר מספר את סיפורו של מתופף להקת "העכבישים", ג'ון בנקס – האיש שניגן גם עם הביטלס וגם בועז שרעבי.
"היתה גם התמרמרות בבית, למה השבת נכנסת דווקא ב-16:42, מה היה קורה אם הינו מכניסים את השבת ב-17:30. ניסתי להסביר שזה כמו טיסה. עוד רגע המטוס ממריא וצריך לדייק. טיסה לזמן אחר. אל השקט, אל הרגע שבו הטלפונים לא יצלצלו, המחשב כבוי, כל המנועים דוממים".
עד שייכנס לאולפן בתחילת החורף כדי להקליט אלבום רוק חדש, אפשר להישען על המילים של אהוד בנאי בכתבות לרגל אלבום הפיוטים שהוציא. ראיון במקור ראשון, והמאמר היפה שבו כתב על שירי האלבום עבור ידיעות אחרונות לפני כשבועיים.
"תל-אביב, איש אחד נוסע באופניים מול בניינים גבוהים ואפורים, מול רעש בלתי פוסק וגירויים חזותיים מתישים, מול לכלוך רב שמתאסף ומתווסף לו, איש של שקט וניקיון, אי של שקט". שמש שמש היקרה מציעה לבלות את החג עם המוזיקה של שלום גד, ומביאה סקירה עמוסת המלצות ולינקים לכתבות, בוטלגים וראיונות.
המשך…
לינקס 14
חג שמח! אחרי כמה ימים של השבתה כפויה, התקלה תוקנה (היאח לגיאחה!) ועל כן היום יעלו צמד פוסטים בזה אחר זה. מה בראשון? קומץ לינקים על מוזיקה ישראלית, מאת חמשת ורבע הכותבים שלא היו עסוקים בפול מקרטני
עם בוא השנה החדשה כולם ממהרים לסכם את זו שחלפה. אני לא אוהבת סיכומי שנה. קשה לי לדרג ולתחום אלבומים בתאריכי תפוגה קשיחים. לפעמים שיר השנה שלך הוא בן חמש שנים, שהתוודעת אליו לאחרונה או שרק עכשיו פתאום מילותיו משיקות למה שמתרחש בחייך. אז הבה נוותר על מבט אחורה ונסתכל קדימה: יש שני אלבומים שאני מחכה לצאתם בשנה העברית החדשה, ולמרבה השמחה שניהם צפויים לראות אור ממש בחודשים הקרובים – האלבום המשולש של פורטיס ו"נבל דוד אדום" של יאפים עם ג'יפים שיגיע לחנויות בנובמבר. כמובטח, הנה שיר ראשון מתוכו להורדה: שנת החרב.
שנה טובה ומלאת מוזיקה משובחת לכולכם.
גם פסטיבל אינדינגב מעורר ציפיות רבות, במיוחד לאור רשימת האמנים הארוכה שפורסמה השבוע, ביניהם: רות דולורס וייס, ג'ירפות, אסף אבידן והמוג'וז, דויד פרץ, גבע אלון, רם אוריון, פלסטיק פיקוקס, בום פם, אלי לס, מד בליס, ערן צור, עמית ארז ועוד ועוד. כל הפרטים באתר. עכשיו נותר לחפש טרמפ. כדאי לכם, אני קצרה ולא תופסת הרבה מקום, ומביאה הרבה אוכל.
החברים של נטאשה מקליטים אלבום חדש, ראשון מאז פירוק הלהקה, בשם המפתיע (והזמני) "הדור האחרון – הפסטיבל". מיכה שטרית מבאר: "האלבום נע סביב פסטיבל דמיוני שמתרחש אחרי שעולם ישן של מושגים קורס ונחרב, ומתוכו מתחיל לצוץ עולם חדש. ככה אני מרגיש היום. 2008 היא שנה היסטורית. אני לא יודע אם זה ייראה טוב בעתיד הקרוב, אבל ההשלכות של חורבן העולם הישן יהיו לטובה, כי הוא כבר לא נותן לנו כלום. אהבה ושלום, המושגים האלה ריקים, ואנחנו לא יכולים לחיות בלעדיהם. החלק של הפסטיבל הוא אחרי הקריסה, כל מיני טרובדורים מספרים מה היה ומה הולך להיות. סוג של וודסטוק עתידי ודמיוני". ראיון לא משותף בעליל עם שטרית ודוכין.
המשך…
לינקס יום שלישי ה-13
אכן, התרשלתי בתפקידי בעדכון הבלוג בשבועיים האחרונים. ספטמבר היה ועודנו חודש רע ומייאש. אל דאגה, חמשת וחצי קוראיי, הלינקס שוב כאן, וגם אוקטובר אוטוטו בפתח. מה ברשימה? שירי סתיו, אוסף רמיקסים, חדשות טובות, מה הקשר של קליף ריצ'רד לביטול הופעתה ההיסטורית של הביטלס בישראל, זכרונות מגרייס ג'ונס והקולוסיאום, הופעה אינטימית של האזרח צודרוב והשפנפן, קלפטר חוזר, אהוד בנאי שר זמירות, פיטר האמיל מגיע לארץ, הופעה בשחור-לבן של כוורת, ומה בעצם מצויר בסמל השלום המפורסם?
![b-leaf_4574.jpg](http://yael.haoneg.com/wp-content/files/2008/09/b-leaf_4574.jpg)
תמונה סתווית, בשביל ה-Wishfull thinking, מהחורף שעבר בגינתי
החדשות הטובות ביותר של השבוע עדיין נטולות לינק, אך ממש בימים הקרובים זה ישתנה וברשימה הבאה יתנוסס כאן לינק להורדה חינם של סנונית ראשונה מאלבום חדש ליאפים עם ג'יפים, שייצא בנובמבר. האלבום הקודם, "בשנת החרב מבחוץ והרעב מבית", הוא מהאלבומים המרתקים והמיוחדים ביותר לטעמי שיצאו בישראל מאז תחילת האלף, בלי שמץ הגזמה. הציפיות שלי בשמיים, אני מקווה שהאלבום הבא יעמוד בהן.
על הדרך, רשמו לעצמכם תאריך לפסטיבל אינדינגב: 25-24 באוקטובר. תוך שבוע בערך ישוחררו פרטים נוספים. בינתיים המארגנים מזמינים אתכם להשתתף בעריכת המוזיקה שתנוגן בין ההופעות.
יש יותר שירי סתיו ישראליים יפים מכמות ימי הסתיו בעשור ממוצע בגוש דן. יוסי בבליקי נזכר בכמה שירי סתיו וחושב: "כנראה ששירי הסתיו הם כאלה יפים דווקא בגלל שהסתיו הוא יותר געגוע לסתיו מישות ממשית". הרי שיר אחד שכזה לשמוע בזמן הקריאה.
אפרופו געגועים ושירים, מכירים את "פרויקט געגוע" של אינדי.איי.אל מ-2004? כותבי האתר נתבקשו לכתוב על אמן/הרכב שאלבומו האחרון האהוב יצא לפני שנים ובכל השמעה מעורר געגוע לאלבום חדש. חלק מאותם אמנים הוציאו אלבום מאז (דיקלה, אביתר בנאי, שי נובלמן) וחלק לא (נושאי המגבעת, למשל). ורק אני שהפרתי את החוקים וכתבתי על אלבום בן פחות משנה דאז, עדיין מקווה ששלומי ברכה ישוב.
אז למה בעצם לא הגיעו הביטלס לארץ בשנות השישים? בגלל אבא של יוסי שריד? בגלל מריבת אמרגנים? אם בחרתם באופציה א' או ב', טעיתם. מוסף הארץ מביא את הסיפור המלא וההזוי, מהוועדה הממשלתית שקבעה ש"מכל המאמרים והכתבות… מתברר כי ללהקה זו אין כל ערך אמנותי", דרך הלחץ התקשורתי (העיתון הפופולרי 'למרחב': "מוטב להשאיר את החיפושיות על גבי התקליט בלבד. גם זה יותר מדי") ומה תפקידו של קליף ריצ'רד במחדל הלאומי.
לידיעת הקוראים המתעדים להגיע להופעתו של מקרטני השבוע, הרי אזהרתו של מנכ"ל משרד החינוך דאז בעיתון 'דבר': "אין כאן חוויה מוסיקלית או אמנותית, אלא מפגן חושני המעורר רגשי תוקפנות רוויים גירויים מיניים". וו-הו!
המשך…
לינקס 12
בודאי שמתם לב שלאט לאט רשימת הלינקים השבועית זזה מיום ראשון לשני. תמיד יש לי את ההרגשה שכל יום ראשון פרוש לפניי להכין את הלינקס, וכך מתחלפת שעה בשעה וראשון בשני. את הרשימה הזו התחלתי להזין למערכת כמה דקות לפני חצות ביום שני, על סף שלישי. כך, בטרם תרגישו, יתחלף מועד הרשימה לשלישי, אחר כך לרביעי, ומתיישהו עצלנותי המפורסמת תחזיר אותו בחזרה לראשון. היאח. ובינתיים, היום בתפריט: טעימות מהחדשים של אסף אמדורסקי ו-1:1, טעימה נושנה מבום פם, קטעי וידאו מחוצמזה, בילי הולידיי באשקלון, אפור גשום, רונן בן טל, חוה אלברשטיין בדואט, איזבו, צ'ארלי מגירה, רחוב סומסום והקול הדרמטי שליווה כל יציאה שלכם לקולנוע.
![b-igor_4668.jpg](http://yael.haoneg.com/wp-content/files/2008/09/b-igor_4668.jpg)
קרוזנשטרן ופרוחוד. קטע וידאו מפסטיבל חוצמזה בהמשך
המשך…
לינקס 11
יום יום שלישי, 2 ספטמבר 2008, 0:55
2 תגובות
לינקים, לינקים, לינקים. ביניהם: פול מקרטני מת בגל"צ וחי על כביש 66, גלעד כהנא חושף את זהותו סודית כגיבור על, שירי מסע של מינימל קומפקט ואהוד בנאי, שני שירים חדשים של בבליקי, דיויד ברוזה מחליף את מצדה במועדון הפטיפון, מעריץ חדש לצביקה פיק, אבי לייבוביץ' ושאנן סטריט מג'מג'מים, קליפ סיום מורבידי מתחילת הניינטיז ועוד.
קרני פוסטל ואפרת בן צור יוצאות לסיבוב הופעות משותף, שבהמשך יוקלט לאלבום. ראיון, וגם ביצוע בחדר החזרות ל-Scarborough Fair הענוג של סיימון וגרפונקל.
עמי ברנד כותב על מסעות והשינוי העצמי שהם מחוללים דרך שני שירים: 'יוסף טס ללונדון' של אהוד בנאי ו-I Imagine של מינימל קומפקט (שהסרט אודותיהם, "נשמות גועשות", יצא ב-DVD).
דיויד ברוזה מג'מג'ם בערב פאנק בפטיפון בליווי אכזבות'?! מסתבר שכן. בקרוב בלבונטין: איתן רדושינסקי ושלמה ארצי בדואט משותף לצלילי גרסת איזי-ליסנינג ל-Die.
יש ברי מזל שלא נזדקקו ל-500-1500 שקל כדי להעיף מבט בפול מקרטני, ואפילו מקרוב. את החודש לפני הגעתו לארץ בילה מקרטני בן ה-66 בהסוואה כבן תמותה פשוט, עם מכונית ישנה וחבוטה ומפה של כביש 66 האגדי באמריקה. הי, ההוא שמתדלק שם לא נראה לך מוכר?
ובעצם, למה לשלם מאות שקלים כשפול מקרטני האמיתי מת מזמן? התוכנית המיתולוגית של יואב קוטנר מ-1975 להורדה, פלוס תמליל עם דוגמאות ותוספות.
המשך…